Hongkong toukokuussa 2013.
NSA:n alihankkija Edward Snowden piileskeli Kowloonissa.
Hän valitsi Hongkongin, ―
koska kiinalaiset eivät paljastaisi häntä Yhdysvaltain viranomaisille.
Ennen lähtöä kotoaan Havaijilta ―
hän oli ladannut salaisia tiedostoja NSA:n sisäisistä verkoista ―
ja lähettänyt niitä salatusti luotettavina pitämilleen toimittajille.
Kaksi heistä, Glenn Greenwald ja dokumenttikuvaaja Laura Poitras, ―
tulivat tapaamaan Snowdenia hotelliin.
Heidän piti saada nopeasti varmuus siitä, puhuiko Snowden totta.
Tajusimme asian tärkeyden ―
ja tiesimme, että kaiken pitää olla oikein.
Tällaiset tilanteet ovat kuitenkin aina epävarmoja ja jopa vaarallisia.
Emme tienneet, tiesikö NSA Snowdenin aikeista.
Emme tienneet, tiesivätkö Kiinan ja Hongkongin viranomaiset hänestä.
Pidimme mahdollisena, että joku syöksyy yhtäkkiä huoneeseen.
Lehti lähetti kirjeenvaihtajan tutkimaan Snowdenin taustaa.
Kysyin häneltä, voisinko nauhoittaa haastattelun iPhonella.
iPhone oli hänelle ―
kuin mikrofoni, josta tiedot menevät suoraan NSA:n pääkonttoriin.
Hän kauhistui ja vaati poistamaan iPhonen välittömästi.
Snowdenia huolestutti, että joku nauhoittaisi heitä.
Hän veti usein hupun päänsä yli kun halusi käyttää tietokonetta, ―
jotta salasanat pysyivät turvassa.
Kun Snowden kertoi kymmenistä tuhansista asiakirjoista, ―
MacAskill oli pelkkänä korvana.
Aloin vähitellen luottaa häneen.
Ensimmäisiä puheenaiheita oli oikeuden määräys:
Verizon Business Services määrättiin ―
luovuttamaan asiakkaiden puhelutiedot NSA:lle.
Asiakirja paljasti, että NSA seuraa muitakin kuin terroristeja.
NSA seuraa amerikkalaisia ja kaikkia muitakin valikoimatta.
Asiakirja osoitti perättömäksi sen, ―
mitä tiedustelujohtaja James Clapper oli sanonut kongressissa ―
pari kuukautta aiemmin.
Kerääkö NSA minkäänlaisia tietoja ―
sadoista miljoonista amerikkalaisista?
Ei kerää. ― Eikö?
Ei tahallisesti.
Tietoja saatetaan joskus kerätä tahattomasti, mutta ei tahallisesti.
Clapperin todistus oli Snowdenille viimeinen pisara.
Maan korkein tiedustelujohtaja ―
valehteli senaatin tiedustelu― komitealle NSA:n toiminnasta.
Snowden tajusi, ettei keskustelua ja muutoksia voisi toivoakaan, ―
ellei hän tekisi sitä mitä aikoi tehdä.
The Guardianin New Yorkin ―toimistoon tuli viesti Hongkongista.
Lähetin viestin: "Guinness on hyvää."
Se tarkoitti, että Snowdeniin voi luottaa.
Kun yksi varapäätoimittajista näki nuo sanat, hän riemastui:
"Upeaa. Tästä tulee jymyjuttu."
Lehti päätti julkaista jutun mahdollisimman pian.
Valkoinen talo sai neljä tuntia aikaa kommentoida.
Muistan puhelun hyvin.
Meiltä kesti jonkin aikaa tajuta, ―
miten suuri vuoto oli ja miten mittavia paljastukset olivat.
Reagointiaikaa ei juuri ollut.
Apuun hälytettiin John DeLong NSA:sta.
Käytän kahta tietokonetta, joista toisessa on salaisia asiakirjoja.
Mainittu oikeuden määräys oli salainen.
Minun piti varmistaa moneen kertaan, ―
kummassa tietokoneessa se oikein oli.
Oli selvääkin selvempää, että tulossa oli iso juttu.
Valkoisesta talosta soitettiin päätoimittaja Janine Gibsonille.
Soittajat olivat ―
NSA:n varapääjohtaja ja Valkoisen talon edustaja.
He taivuttelivat Gibsonia jättämään jutun julkaisematta.
Valkoisen talon taktiikkana oli rauhoitella:
"Tulkaa tänne juttelemaan."
"Voimme keskustella yhdessä siitä, mitä voisi julkaista ja mitä ei."
Janine halusi kuulla, ―
oliko julkaisemiselle kansalliseen turvallisuuteen liittyviä esteitä.
He halusivat vain viivyttää häntä.
Lehti kieltäytyi odottamasta.
Brittiläisen The Guardianin mukaan Verizon luovuttaa puhelutietoja.
Se oli vasta alkua.
Myös The Washington Postin toimittaja Barton Gellman ―
oli saanut asiakirjoja Snowdenilta.
Hän oli tekemässä toista juttua ―
ja otti ennen sen julkaisemista yhteyttä NSA:han.
Lähetin viestin kahdelle johtajalle ja yhdelle hallituksen edustajalle.
Kirjoitin, että minulla on arkaluontoista asiaa.
Juttu koski NSA:n PRISM―ohjelmaa.
Asiakirjoista kävi ilmi, ―
että yhdeksän internet―yhtiötä teki yhteistyötä NSA:n kanssa.
Gellman ei halunnut vaarantaa kansallista turvallisuutta.
Halusimme tietää, mistä olisi konkreettista haittaa ja miksi.
Hallitus pyysi, etten mainitsisi, ―
mitkä yhdeksän yhtiötä luovuttavat tietoja PRISM―ohjelmaan.
Hallitus perusteli pyyntöään sillä, ―
että yhtiöiden paljastaminen vähentäisi niiden yhteistyöhalua.
Olimme eri mieltä.
Juttu julkaistiin.
...ja FBI louhivat tietoja yhdeksän nettiyhtiön palvelimilta.
Kyse ei ollut pelkistä puhelutiedoista.
Kymmenistätuhansista kohteista kerättiin sisältötietoja.
Oletko katsonut Gmail―tilisi asetuksia?
PRISM―ohjelmassa ei kerätä metatietoa, vaan sisältöä:
lähetettyjä valokuvia ja videoita, sähköpostiviestejä, Skype―puheluita.
PRISM kerää tietoja ―
kaikista pilvipalveluun tallennetuista tiedostoista.
Presidentti oli rahankeruumatkalla Piilaaksossa.
Lehdistötilaisuudessa hän rajoitti tietovuotokysymyksiä.
Huomenta. Hyväksyn ajan säästämiseksi yhden kysymyksen.
Jackie Calmes saa kysyä.
Voitteko kommentoida uutisia, ―
joiden mukaan hallitus urkkii puhelu― ja nettitietoja?
Voitteko myös vakuuttaa amerikkalaisille, ―
ettei hallituksella ole jättimäistä salaista tietokantaa ―
kansalaisten verkkotoiminnasta?
Tiedusteluorganisaatioissa ―
seurataan puhelinnumeroita ja puhelujen kestoa.
Ihmisten nimet ja puhelujen sisältö eivät kiinnosta niitä.
Presidentti vähätteli paljastuksia.
Internetin ja sähköpostin osalta ―
tarkkailu ei koske USA:n kansalaisia eikä USA:ssa asuvia ihmisiä.
Teoriassa voi valittaa Isostaveljestä.
Voi näyttää siltä, että kyse on ―
hallitsemattomasta ohjelmasta.
Tiedot puhuvat kuitenkin toista.
Snowden oli Hongkongissa kolmen The Guardianin edustajan kanssa.
He istuivat sängyllä ja seurasivat tilannetta CNN―kanavalta.
Ihmisten nimiä ja sisältötietoja ei katsota.
Obaman mukaan NSA ei kuuntele amerikkalaisten puheluja ―
eikä lue heidän sähköpostiaan.
Meillä oli asiakirjoja, jotka osoittivat Obaman väitteet vääriksi.
Hän ei selvästikään ymmärtänyt asian vakavuutta.
Hänen vähättelevä sävynsä paljasti sen.
Kiitos.
Snowden päätti ottaa rohkean askelen.
Hän aikoi paljastaa henkilöllisyytensä videolla.
Laura hoiti kuvauksen ja Glenn esitti kysymykset.
Snowdenilla oli tavallisesti T―paita.
Glenn pyysi häntä etsimään kauluspaidan.
Hän haki harmaan paidan.
Nimeni on Edward Snowden. Olen 29―vuotias.
Olin Booz Allen Hamiltonin palveluksessa ―
NSA:n infrastruktuuri― analyytikkona Havaijilla.
Videolla näkyy rauhallinen, järkevä ja vakuuttava mies.
NSA tarkkailee jokaisen viestintää.
Se kerää tiedot järjestelmäänsä ―
ja suodattaa, analysoi ja jopa tallentaa ne.
Snowden puhui selvästi ja miellyttävästi.
Hän vaikutti siltä kuin olisi tottunut esiintymään mediassa.
Siitä tiesimme, että videosta tulisi jymyjuttu.
Miksi valvonnasta pitäisi piitata?
Vaikka ei tekisi mitään väärää, joutuu tarkkailun kohteeksi.
Snowden kertoo motiiveistaan ―
ja heittää pallon ihmisille:
"Päättäkää, onko tämä oikein vai ei."
Nämä asiat pitäisi saada kansalaisten päätettäviksi.
Paljastukseni ovat totta.
Päättäkää, tarvitaanko tällaista.
Snowden on The Guardianin mukaan Hongkongissa.
Snowden lensi Honkongiin kolme viikkoa sitten.
Tiesimme, että heti kun hänen henkilöllisyytensä paljastuisi, ―
hänen pitäisi piiloutua, ―
koska medialauma lähtisi heti Hongkongiin hänen peräänsä.
Myös USA:n hallitus etsisi häntä.
Hän tiesi, että hänen piti vaihtaa paikkaa.
Joku yritteliäs toimittaja oli pannut Twitteriin kuvia hotellihuoneesta ―
ja kyseli, tunnistaako kukaan valaisimia.
Joku tunnisti, että hotelli on Mira.
Snowden tiesi että hotelliin oltiin tulossa.
Hän lähti puolenpäivän aikoihin.
Viimeinen tapaamisemme oli jotenkin haikea.
Oletin, että näkisin hänet seuraavan kerran televisiossa pidätettynä.
Snowden pyysi toimittajia päättämään, mitä asiakirjoja he julkaisevat.
Sitten hän katosi Hongkongin vilinään.
Hän onnistui välttelemään toimittajia kaksi viikkoa.
Hän lienee yhä Hongkongissa.
Samoin USA:n viranomaisia.
Snowdenia syytetään vakoilusta. ― Hän on petturi.
Kesäkuun 23. päivänä Snowden lähti Venäjän kautta Etelä―Amerikkaan.
Hän lienee matkalla Ecuadoriin.
Hän päätyi Venäjälle, ―
koska USA:n hallitus esti häntä lähtemästä sieltä.
Snowdenin uskotaan olevan Moskovan lentoasemalla.
Hän ei voinut poistua Venäjältä, ―
koska USA:n hallitus oli mitätöinyt hänen passinsa.
Jotkut voivat kuolla tämän miehen teon vuoksi.
On väärin leimata hänet sankariksi.
Maan historian suurimpia tietoturvaloukkauksia.
Venäjä on myöntänyt Snowdenille turvapaikan.
Hän ei enää nähne amerikkalaista oikeussalia.
NSA:n pääkonttorissa uutinen tyrmistytti.
Oli vaikeaa lukea lehdistä, että NSA toimii laittomasti.
Se ei pidä paikkaansa.
Laittomuus ei ole tavoitteemme.
Tavoitteemme on estää pahoja asioita ―
ja varmistaa kansallinen turvallisuus.
Halutaanko turvallisuusyhteisön toimialuetta supistaa?
Käyhän se, mutta sitä ennen pitää ymmärtää, mitä se saattaa maksaa.
Elämme demokratiassa. Ihmisten tahdolla on merkitystä.
Toivon, että kun päätöksiä tehdään, ymmärretään myös, mitä ne maksavat.
On löydettävä tasapaino turvallisuuden ja vapauksien välille.
Presidentti toimi niin kuin ristiriita― tilanteeseen joutuneet johtajat usein.
Hän nimitti työryhmän ―
jonka oli määrä arvioida NSA:n ohjelmia.
Saamme siltä väliraportin kahden kuukauden päästä ―
ja loppuraportin vuoden lopussa.
Presidentti evästi meitä, ―
että saamme nähdäksemme kaikki salaiset ohjelmat ―
ja saamme kaikki tiedot kaikkialta tiedusteluyhteisöstä.
"Voitte suositella mitä vain."
"Mikään ei saa kuitenkaan estää minua ―
toimimasta virkavalani mukaisesti eli puolustamasta Yhdysvaltoja."
Huippusalaisen ohjelman koodinimi on PRISM.
Toisella puolen maata, Piilaaksossa, oltiin vihaisia ja ymmällään siitä, ―
millaisia tietoja suuret nettiyhtiöt antoivat NSA:lle.
Uutinen herätti järkytystä, epäuskoa ja kauhua.
Moni tuntemani IT―alan ihminen arveli:
"Google ja Facebook eivät voi tehdä tällaista yhteistyötä."
Nettiyhtiöiden toimitusjohtajat kiistivät väitteet.
Yhtiöt reagoivat ripeästi.
Google kiistää, että NSA:lla on suora pääsy sen tietoihin.
Ne eivät olleet kuulleetkaan ohjelmasta nimeltä PRISM.
Ne eivät antaneet NSA:lle suoraa pääsyä palvelimiinsa.
Ne tekivät yhteistyötä salaisessa ohjelmassa, ―
josta ne eivät voineet kertoa yksityiskohtaisesti asiakkailleen.
Kohu oli paha uhka niiden liiketoimintamallille, ―
joka perustuu ihmisten luottamukseen.
Ne antoivat kiivaita lausuntoja ―
ja kiistivät antavansa NSA:lle vapaat kädet.
Tuli lisää huonoja uutisia.
PRISM oli vain osa siitä, mitä NSA teki.
Muscular―ohjelmassa kerättiin vaivihkaa tietoja ―
ulkomaisista valokuitukaapeleista.
Ulkomailla on vähemmän tiedustelua rajoittavia lakeja.
PRISM oli etuovi.
Oikeuden määräykset velvoittivat yrityksiä yhteistyöhön NSA:n kanssa.
Nyt yritykset huomasivat, että hallitus murtautui takaovesta ―
ja otti mitä halusi.
USA:ssa asuvan ihmisen tietoja ei voi etsiä tahallisesti, ―
ellei kyse ole ulkomaisesta kohteesta, ―
mutta ulkomailla tietoja voi kerätä miltei rajoituksetta.
Se voi murtautua yritysten sisäisiin verkkoihin ―
ja kerätä sieltä tiedot.
NSA tukeutui Reaganin aikaiseen presidentin määräykseen, ―
joka oli annettu kauan ennen internetin aikaa.
NSA:n ja Valkoisen talon mukaan presidentin määräys 12333 ―
antoi luvan murtautua yksityisiin tiedonsiirtolinkkeihin, ―
jotka yhdistävät Googlen ja Yahoon tietokeskuksia eri puolilla maailmaa.
Sillä keinoin tavoitetaan suuri osa maailman internet―liikenteestä ―
ja suuri osa amerikkalaisista.
Emme seuraa vain USA:n tiedonsiirtoyhteyksiä.
Yhteyksiä on seurattava laajalti myös ulkomailla, ―
jotta löydetään niitä, jotka yrittävät piileksiä.
Kun etsii säännönmukaisuuksia ja seuraa viestintää, ―
löytää aivan tuntemattomia ihmisiä, jotka ovat vaarallisia.
Google järkyttyi.
Se oli luullut vuokraavansa turvallisia tiedonsiirtoyhteyksiä.
Tuntuu hurjalta ajatella, ―
että oman maamme virasto murtautuu Googlen datavirtoihin.
Niiden välillä oli yhteistyösuhde, vaikka se olikin vastahakoinen.
Se on minusta järkyttävää.
Valtiovalta petti Googlen luottamuksen.
Vuodetuista tiedostoista kävi ilmi, että NSA kerskui saavutuksillaan.
NSA esitteli sisäisellä kalvollaan, miten seuranta toimi.
Se kerskui osaamisellaan ja lisäsi siihen kohtaan hymiön.
Hymiö ilmaisi:
"Mepä olemme keksineet keinon saada tiedot."
Googlen arveltiin salaavan tietojaan paremmin kuin muut, ―
mutta sisäiset tiedonsiirtoyhteydet olivat haavoittuvia.
En tiedä, miksei Google salannut tietokeskustensa välistä liikennettä.
NSA―paljastukset pakottivat sen muuttamaan järjestelmiään.
Nyt se yrittää salata kaiken tiedon.
Googlen tietojen lukeminen Googlen tietämättä ―
on NSA:lle nyt vaikeampaa.
NSA ei tietenkään ohjelmia suunnitellessaan ajatellut, ―
että ne paljastuisivat.
Aiheutunut haitta johtuu paljolti Snowdenista.
Hän aiheuttaa tieten tahtoen hallaa ―
yhdysvaltalaisille yhtiöille ja maan eduille.
Hän vuotaa juttuja medialle, ―
joka paisuttelee niitä niin, että ne vahingoittavat USA:ta.
Ei olisi pitänyt tulla yllätyksenä, että NSA kaivelee yritysten tietoja.
Yrityksiä oli varoitettu heti 11.9.2001―iskujen jälkeen.
Uuden lain nojalla voi valvoa kaikkea terroristien viestintää:
sähköpostia, netin käyttöä ja matkapuhelimia.
Pystymme nyt vastaamaan entistä paremmin ―
uuden viestintäteknologian aiheuttamiin haasteisiin.
Vuonna 2001 voimaan tullut laki ―
aloitti uuden kauden tiedustelutietojen keräämisessä.
Amerikkalaisille on kerrottava, että keräämme paljon tietoja ―
ja käytämme paljon aikaa tiedustelutietojen hankkimiseen.
Seuraamme jokaista vihjettä, jotta Amerikka pysyy turvallisena.
Niin tapahtuu.
Niin tapahtuikin, mutta suurelta yleisöltä piilossa.
Kesällä 2002 San Franciscossa AT&T:n työntekijä Mark Klein ―
oli ensimmäisiä, joka näki jotain.
Huhujen mukaan ―
terrorismin vastaiseen taisteluun liittyi jonkinlaista vakoilua.
Eräänä päivänä NSA:n agentti tuli Kleinin esimiehen juttusille.
Pukuun sonnustautunut agentti tuli sisään ankaran ja totisen näköisenä.
Luulin, etten kuule käynnistä sen koommin.
Myöhemmin Klein huomasi ―
AT&T:n toimitalon kuudennessa kerroksessa jotain epätavallista.
Ovessa lukee 641A.
Merkillistä kyllä, ovessa ei ole kahvaa.
Se näyttää oudolta.
Klein alkoi tutkia asiaa.
Seurasin huoneesta tulevia johtoja.
Salaisesta huoneesta ei mennyt johtoja puhelinvaihteeseen.
Kaikki johdot näyttivät menevän yläkertaan.
Seitsemännessä kerroksessa ―
hoidettiin AT&T:n internet―liikennettä.
Kleinin havaitsema järjestely viittasi siihen, ―
että hallitus kopioi kaiken AT&T:n runkoverkossa kulkevan liikenteen.
Klein sai käsiinsä teknisiä piirustuksia, ―
joiden mukaan hänen havaitsemansa johdot menivät jaottimeen.
Jaotin on lasinen prisma.
Kun siihen kytkee johdon, valokeila jakaa tiedot kahteen paikkaan.
Toinen puoli menee salaiseen huoneeseen ―
ja toinen puoli sinne, minne sen on määrä mennäkin.
Tiedot on siinä välissä kopioitu.
Jos verkosta pystyy jakamaan valoa toisaalle, ―
verkosta voi kopioida kaikkien verkkoliikenteen.
Sieltä saa loputtomasti tietoa.
Internet pilkkoo kaiken pieniksi datapaketeiksi.
Niistä käyvät ilmi sähköpostiviestit, nettiselailu ja lähetetyt valokuvat.
Tietoa kerätään valtavasti.
Minua raivostutti, koska en ollut sopinut työn tekemisestä NSA:lle.
Aloin kuitenkin lähestyä 60 ikävuotta enkä halunnut menettää työpaikkaani.
Olin myös peloissani.
Klein ei rohjennut puhua moneen vuoteen.
Vuonna 2005 hän avasi suunsa ―
luettuaan lehtijutun NSA:n vakoilusta.
Mark Klein kertoi olevansa AT&T:n työntekijä ja sanoi, ―
että NSA urkkii sen verkkoa.
Silloin amerikkalaiset tajusivat, ―
miten pitkälle urkinnassa oli menty kotimaassakin.
Kukaan ei ole myöntänyt Kleinin väitettä oikeaksi.
Kukaan ei ole myöskään kiistänyt sitä.
Muistatteko, kun Klein löysi AT&T:ltä salaisen huoneen? ― Hämärästi.
Mistä siinä oli kyse? ― En aio puhua siitä.
Oliko se laillista? ― Ehdottomasti.
Oliko se osa luvatonta salakuuntelua?
En usko. ― Oliko siitä FISA―oikeuden määräys?
En kommentoi.
Kyse on tietääkseni salaisesta ohjelmasta, ―
joten en paljasta siitä mitään.
Luvatonta salakuuntelua koskevat uutiset ―
toivat kiusallista huomiota teleyhtiöille.
Onko AT&T luovuttanut asiakastietoja jollekin virastolle?
Suojelemme asiakkaidemme yksityisyyttä ja noudatamme lakia.
Siinä kaikki, mitä voin sanoa. ― Kieltäydyttekö vastaamasta?
Noudatamme lakia.
Luovuttaako AT&T asiakastietoja virastoille? ― Me noudatamme lakia.
Bell―yhtiöt AT&T ja Verizon ―
ovat pitäneet itseään hallituksen kumppaneina lähes sata vuotta.
Me emme riko lakia. ― Tuo on juridinen päätelmä.
Niillä oli monopoli lähes 70 vuotta.
Miten asia on oikeasti?
Ne ovat aina olleet ja ovat yhä ―
hallituksen tahdon uskollisia palvelijoita.
Onko liittovaltio määrännyt teidät vaikenemaan turvallisuussyistä?
Me noudatamme lakia.
Valvonnassa avustaminen on puhelinyhtiöille luonnollista.
Puhelinyhtiöiden toimitusjohtajat eivät menetä yöuniaan ―
virastoille ja tiedustelulaitoksille antamansa salakuunteluavun takia.
Uusille internet―yhtiöille yhteistyö hallituksen kanssa oli vaikeampaa.
Nekin olivat silti olleet myöntyväisiä jo ennen NSA:n PRISM―ohjelmaa.
Yksi toimitusjohtaja päätti taistella.
Minulle soitettiin FBI:stä vuonna 2004.
Heillä oli kuulemma kirje minulle.
Se käytiin tuomassa minulle henkilökohtaisesti melko pian.
FBI antoi hänelle kirjeen.
Siinä pyydettiin ―
monenlaisia tietoja hänen yritykseltään.
Kirjeessä ei ollut tuomarin allekirjoitusta.
Se ei vaikuttanut tavalliselta oikeuden määräykseltä.
Siinä ei ollut oikeuden eikä tuomarin allekirjoitusta.
Siinä vaadittiin minulta tietoja.
Lisäksi minua vaadittiin olemaan kertomatta kirjeestä kenellekään.
Nick Merrill johti pientä nettihotellipalvelua nimeltä Calyx.
Perustin sen vuonna 1994.
Asiakkaitamme olivat esimerkiksi Mitsubishi Motors, IKEA ―
ja joukko muita vakavaraisia yrityksiä.
Asiakkaina oli myös itsenäisiä mediayrityksiä ―
ja yleishyödyllisiä yhteisöjä, ―
ja juuri niitä palvelin mieluiten.
Merrillin saama kirje oli niin sanottu NSL―määräys.
Vuoden 2001 terrori―iskujen jälkeen säädetty laki antoi FBI:lle luvan ―
lähettää NSL―määräyksiä ilman oikeuskäsittelyä.
Hän ei saanut puhua kirjeestä kenellekään.
Vaitiolomääräyksen takia hän epäröi, voiko edes juristiin ottaa yhteyttä.
En uskaltanut puhua siitä kenellekään.
En kollegoille enkä muillekaan.
Olin varma, että asiakirja oli aito ja virallinen, ―
mutta minusta se ei ollut laillinen eikä perustuslain mukainen.
Päätin uhmata vaitiolomääräystä ja soitin lakimiehelleni.
Merrill haki apua kansalaisoikeusjärjestö ACLU:lta ―
ja valitti määräyksestä.
Epäilin itsekin, teenkö oikein.
Minuun valoi kuitenkin uskoa se, ―
että tarjouduimme antamaan tiedot, jos saisimme oikeuden määräyksen.
Vastapuoli kieltäytyi.
FBI lähetti sinä vuonna 56 000 NSL―määräystä.
Merrill oli ensimmäinen, joka kyseenalaisti sen laillisuuden.
Hän oli itsenäinen internet―palveluntarjoaja, ―
joka arvosti yksityisyyden suojaa ja asiakkaiden luottamusta.
Useimmat yritykset ovat toista maata.
Ne tarjoavat palveluja suurille käyttäjämäärille ―
ja kaihtavat pitkäaikaisia juridisia taisteluja.
Käräjöinti on kallista.
Jos määräyksiä tulee tuhansittain, ―
niistä kiistely voi viedä perikatoon.
Suurilla yhtiöillä, jotka saavat näitä määräyksiä, ―
on viranomaisasioita eivätkä ne halua ärsyttää viranomaisia.
Yksikään iso netti― tai puhelinyhtiö ei ollut kyseenalaistanut ―
NSL―määräyksen perustuslainmukaisuutta.
Hyvä että Nick kyseenalaisti sen. Olisipa Googlekin tehnyt niin.
Miksei se tehnyt? ― Ei aavistustakaan.
Määräyksestä tietää Googlella ―
kaksi tai kolme ihmistä.
Määräyksen vastaanottaja on todennäköisesti lakiasiainjohtaja.
Määräys näyttää liittyvän kansalliseen turvallisuuteen, ―
joten sitä noudatetaan.
Vuonna 2013 Google lopulta valitti 19 NSL―määräyksestä.
FBI oli silloin jo perunut Merrillin FSL―määräyksen, ―
kun vetoomustuomioistuin totesi sen perustuslain vastaiseksi.
He pelkäsivät, että viemme asian Korkeimpaan oikeuteen ja voitamme.
Vaikka FBI luopui pyynnöstään, ―
Merrill ei saa vieläkään kertoa, mitä tietoja häneltä pyydettiin.
Merrill sanoo, ―
että järkyttyisimme, jos tietäisimme, mitä tietoja häneltä pyydettiin.
Internet―jättejä kiinnostivat muut asiat.
Samalla kun hallitus laajensi tiedustelutiedon keruuta, ―
yhtiöt pyrkivät hankkimaan yhä enemmän tietoa käyttäjistä ―
ja keräsivät valtavia tietoaarteita.
NSA seurasi silmä kovana.
Yhtiöt ovat pahassa jamassa, ―
koska niiden toiminta muistuttaa urkintaa.
Se on mainostarkoituksiin harjoitettua urkintaa ―
ja keskittyy yksityisille aloille.
Kysyin eräältä Googlen työntekijältä:
"Säilytättekö kaikki internet―hakuni?"
Hän vastasi:
"Säilytämme."
Googlen perustajat Larry Page ja Sergei Brin huomasivat, ―
että nettihaut olivat paljastavia ja arvokkaita.
Jokainen haku ilmaisee jonkinlaista aietta.
Se ilmaisee, mitä haluaa tehdä, minne haluaa mennä tai mitä etsii.
Se on arvokasta tietoa mainostajille, ―
jotka haluavat yhteyden käyttäjiin sillä hetkellä, ―
kun nämä aikovat ostaa jotain.
Google osui hakukentällään kultasuoneen.
Googlen mainokset olivat tehokkain tuote, mitä netissä on nähty.
Googlelle tuli kiire salata voittonsa, ―
jotta kilpailijat pysyisivät poissa apajilta.
Page ja Brin ansaitsivat miljardeja.
Kun Google käynnisti vuonna 2004 Gmailin, ―
jossa oli paljon enemmän tilaa kuin Microsoftin Hotmailissa, ―
sähköpostiviestien sisällön louhimisesta nousi heti äläkkä.
Yhtiö skannasi viestin ja koetti päätellä, ―
voisiko sen vieressä näyttää sopivan mainoksen.
Google sanoi kattavansa kulujaan ja ansaitsevansa rahaa ―
näyttämällä mainoksia sähköpostiviestien yhteydessä.
Mainosten valintaa varten sähköpostiviestit luettiin.
Sinä päivänä julkaistiin suuri määrä ―
kielteisiä uutisia, kommentteja ja blogikirjoituksia.
Eniten äänessä olivat yksityisyyden suojan puolustajat.
"Tätä ei voi sallia. Ette saa lukea sähköpostiviestejämme."
Google yritti rauhoitella:
"Emme seuraa ihmisiä, vaan vain skannaamme viestejä."
"Jotkin tahot tekevät samoin roskapostin tunnistamiseksi."
"Me emme tee muuta kuin näytämme mainoksia."
Se pelotti monia.
Hauenleukakiinnittimen paneminen puhelinjohtoon olisi törkeä rikos.
Gmail pyrki täsmälleen samaan.
Se pyrki salakuuntelemaan sähköpostiviestejä ―
valitakseen sopivia mainoksia.
Andrew McLaughlin sai puhelun.
Minulle soitti kalifornialaisen senaattorin Liz Figueroan alainen.
Senaattori oli huolissaan ―
mainosten näyttämisestä sähköpostiviestien yhteydessä.
Senaattori halusi kieltää sen lailla.
Hän ehdotti tapaamista.
Menin tapaamiseen ―
esikuntapäällikköni ja asianajajan kanssa.
Vastapäätä istuivat Larry, Sergei ja heidän asianajajansa.
Sergei osoitti yhtäkkiä sanansa minulle.
"Miltä teistä tuntuisi, senaattori, jos kotiinne menisi robotti, ―
joka lukisi päiväkirjanne, rakkauskirjeenne ja kaiken, ―
mutta joka hajoaisi ennen talosta lähtöään?"
"Se ei ole yksityisyyden loukkaamista."
Minä väitin vastaan: "Totta kai on!"
Hän sanoi: "Ei ole. Mitään ei tallenneta. Kukaan ei tiedä."
Minä jatkoin: "Robotti on lukenut kaiken."
"Tietääkö se, olenko surullinen tai peloissani tai mitä tapahtuu?"
Hän katsoi minua ja sanoi: "Se tietää paljon enemmän."
Figueroa uskoi, ettei Google säilyttäisi keräämiään tietoja, ―
ja muutti lakialoitettaan.
En tiennyt, että Google aikoikin tallentaa tiedot.
Siksi he olivat vastaan.
He eivät myöskään halunneet, ―
että lainsäätäjät puuttuvat heidän liiketoimintamalliinsa.
He aikoivat jatkaa. Koko teknologia―ala vastusti lakialoitetta.
Olin ja olen yhä sitä mieltä, että Gmail tuhosi yksityisyyden.
Kun joku saa luvan katsoa viestinnän sisältöä mainontatarkoituksiin, ―
hallitus haluaa mukaan:
"Jos viestejä voi lukea mainontaa varten, ―
miksei niitä saisi lukea terrorismin vastaista taistelua varten?"
Tuomioistuinten on vaikea sanoa, ―
että yksityiset yritykset voivat kuunnella mutta hallitus ei.
Kuuntelu ja katselu yleistyivät.
Miten suuri vaikutus Facebookilla on ollut elämäämme?
Facebookilla on peräti puoli miljardia käyttäjää.
FBI:ssä työskentelevät ystäväni sanovat rakastavansa Facebookia.
Se on loistava keino nähdä, ―
keiden kanssa joku on tekemisissä ja mistä hän on kiinnostunut.
Facebook tajusi, ―
että sosiaalinen verkosto houkuttelee ihmisiä ―
paljastamaan itsestään kaiken.
Mainostajat maksavat ihmisiä koskevista tiedoista.
Facebookilla on valtavasti tietoa jäsenistään.
Se kerää henkilökohtaisia tietoja käyttäjistä ―
ja antaa ne mainostajille täsmämainontaa varten.
Kun miljoonat tekivät postauksia Facebookiin, ―
Googlen johto huolestui.
Google pelkäsi, että Facebook nappasi siltä vuorovaikutuksen, ―
josta Google ei saanut kunnon otetta.
Googlessa ajateltiin:
"Facebook tarjoaa mainostajille jotain parempaa. Petrataan mekin."
Nyt kilpaillaan parhaasta tietokannasta.
Käynnissä on datasota.
Jotta pelissä voittaa, pitää kerätä mahdollisimman paljon tietoja.
Google oli ostanut johtavan nettimainontayhtiön.
DoubleClickin osto lujitti Googlen asemaa mainosyrityksenä.
Siitä tuli vahvin nettimainontayhtiö.
Eräs Googlen johtaja sanoi, ―
että yhtiö tienasi "ällistyttävän" paljon nettikäyntien seuraamisella.
DoubleClick oli aloittanut ihmisten nettikäyttäytymisen seurannan.
Kun käyttäjä käy jollain sivustolla, ―
sivusto voi tallentaa hänen koneelleen evästeen.
Se on käyttäjään liittyvä tunnistenumero.
Kun sama tunnistenumero näkyy jollain muulla sivustolla, ―
käyttäjä tunnistetaan.
Eväste on sivuston antama yksilöllinen tunniste.
Evästettä ei välttämättä anna se sivusto, jolla käyttäjä käy.
Kun käy jollain sivustolla, ―
tietokone voi olla yhteydessä satoihin eri palvelimiin.
Nykyään kaikki isot nettiyhtiöt käyttävät seurantateknologiaa.
NSA on tutkinut niiden menetelmiä.
Kaupallinen seuranta on NSA:lle mahdollisuus.
NSA näkee mainostajille kulkevan tietovirran.
Ihmisten nettikäyttäytymisestä kulkee tietoa sinne tänne, ―
ja koska se on usein salaamatonta, NSA voi napata sen.
The Washington Postin toimittaja Bart Gellman ―
kävi läpi tuhansia Snowdenin tiedostoja.
Niissä oli ammattislangia ja tietokonekoodia.
Eräänä päivänä hän näki tämän kalvon.
Hän ei aluksi ymmärtänyt sitä.
Hän pyysi apua nettiturvallisuuden asiantuntija Ashkan Soltanilta.
Kalvolla puhuttiin Googlen käyttämästä PREF―evästeestä.
Kun käyttäjä käynnistää tietokoneen ja avaa selaimen, ―
tietokoneeseen tulee PREF―eväste.
Saimme selville, että NSA käytti sitä hyväkseen.
Jos NSA:n vastuuhenkilö haluaa tietää, ―
missä etsitty henkilö on ollut tai onko hän vaihtanut laitteita, ―
hän voi käyttää jo valmiina olevia tietoja.
Piilaakson yritykset ovat keränneet tiedot ―
omiin tarkoituksiinsa.
NSA näkee Googlen seurantaevästeet.
Se voi seurata evästeitä ja käyttää niitä ―
selaushistorian seuraamiseen tai haittaohjelmien lisäämiseen.
Haittaohjelma voi ottaa tietokoneen hallintaansa ―
ja kerätä kaikki tiedot, näppäilyt ja salasanat.
Toimittajat pyysivät Googlelta kommentteja juttuun.
Google kiisti väitteet jyrkästi.
"Meidän kaupallisia evästeitämme ei pidä sotkea ―
USA:n hallituksen harjoittamaan tarkkailuun."
Sanoin, että pystymme todistamaan sen.
NSA käyttää hyväkseen Googlen teknologiaa.
Näytin Googlen omia ohjeita, ―
joissa kerrotaan evästeen käytöstä tunnistukseen.
Googlen edustaja väitti sitkeästi, ettei PREF ole seurantaeväste.
Näytin Googlen oman YouTube―videon vuodelta 2007.
Evästeet kertovat, mitä asetuksia käytit viimeksi.
Kun juttu oli julkaistu, Google lähetti viestin lehteen ―
ja väitti, että Soltani oli saanut rahaa säätiöltä, ―
joka tuki tietosuojahankkeita.
Soltani kiistää saaneensa rahaa.
Oli yllätys, että Google hyökkäsi henkilökohtaisesti minua vastaan.
Päätoimittaja kysyi Googlelta, onko jutussa teknisiä virheitä.
Ei ollut.
Juttu paljasti mainontaan liittyvät tietosuojariskit.
Pyysimme Googlelta haastattelua, mutta se kieltäytyi.
Muutkin isot internetyhtiöt, joihin otimme yhteyttä, kieltäytyivät.
Google, Apple, Twitter, Yahoo, Facebook ja monet muut ―
ovat Valkoisessa talossa.
Joukko Piilaakson johtajia kävi 17.12.2013 Valkoisessa talossa.
Presidentti halusi heiltä neuvoja ―
valtion terveydenhuoltosivuston ongelmien korjaamisesta.
Kokouksen aiheena piti olla terveydenhuoltosivusto, ―
mutta johtajat eivät suostuneet siihen, ―
vaan valitsivat NSA:n ykkösaiheeksi.
He ilmaisivat selvin sanoin ―
tyytymättömyytensä siihen, mihin asemaan he olivat joutuneet.
He esittivät kiivaita vastalauseita.
Piilaakson pää― ja lakiasiainjohtajat sanoivat Obamalle, ―
että NSA:n toiminta aiheuttaa suurta vahinkoa markkinoilla.
NSA:n toimet huolestuttavat heitä kaikkia.
Tienaamme paljon rahaa ―
tarjoamalla teknologiaa, palveluja ja mainontaa joka puolelle maailmaa.
Siitä tulee loppu, jos ihmiset eivät enää luota USA:n hallitukseen ―
eivätkä amerikkalaisyrityksiin.
Taas paha takaisku NSA:lle.
Seuraavana päivänä ―
presidentin asettama NSA― työryhmä julkaisi raporttinsa.
Raportissa todettiin, että PRISM oli auttanut terrori―iskujen estämisessä.
Sen sijaan tietojen massakeruuta ja NSL―määräyksiä ―
arvosteltiin ankarasti.
Tarkkailu oli raportin mukaan liian laajaa ―
ja kansalaisvapaudet olivat vaarassa.
Kannamme raportissa huolta siitä, ―
mitä tapahtuu seuraavan terrori―iskun jälkeen.
Kun USA:ssa tapahtuva suuri isku synnyttää paniikin, ―
vähennämmekö taas kansalaisoikeuksia?
Annammeko hallitukselle luvan murentaa taas perustuslakiamme?
Hallitus on käyttänyt veronmaksajien rahoja ―
valtavan teknisen infrastruktuurin kehittämiseen.
Sitä voi käyttää väärin jonkin traagisen tapahtuman jälkeen.
Meidän on varmistettava, ―
ettei sitä voi käyttää meitä vastaan.
Viime aikoina on saatu tietoja seurannasta, ―
joka kohdistuu älypuhelinsovelluksiin, nettikamerakuviin ―
ja satoihin miljooniin tekstiviesteihin.
NSA pystyy nauhoittamaan kaikki ulkomaiset puhelut ―
ja kehittää tietokonetta, ―
joka kykenee murtamaan useimmat salaukset.
Amerikkalaisesta tiedusteluyhteisöstä valitetaan aina.
Näin se toimii liberaalissa demokratiassamme, ―
johon Intelin kaveritkin kuuluvat.
USA:n poliittisilla eliiteillä on mielestään valta ―
arvostella tiedusteluyhteisöä riittämättömästä toiminnasta, ―
kun eliitit kokevat olevansa vaarassa.
Kun eliitit tuntevat olevansa taas turvassa, ―
niillä on mielestään valta valittaa, että teemme liikaa.
Joulukuun 2013 lopulla Barton Gellman lensi Moskovaan.
Snowden oli suostunut tapaamiseen.
Menin hotelliin, josta olimme sopineet etukäteen.
Snowden soitti minulle ja ilmoitti toisen tapaamispaikan.
Hän tuli paikalle, kätteli ―
ja vei minut juuri mitään sanomatta paikkaan, jota hän piti turvallisena.
Gellman haastatteli Snowdenia kahden päivän aikana 14 tuntia.
Esitin hänelle vaikeita kysymyksiä hänen Moskovassa olostaan.
Kysyin, koituuko kohusta hänen mielestään haittaa.
Kysyin asioista, jotka askarruttavat Snowdenissa monia.
Snowden oli kuin viilipytty. Hän oli sinut tekojensa kanssa.
Hän oli ottanut tietoisesti valtavia riskejä ―
virittääkseen julkista keskustelua.
Kukaan ei olisi osannut ennustaa, millaisen keskustelun hän nostatti.
Urkinta vaarantaa demokratian.
Valvonta oli presidentin mukaan välttämätöntä.
Ei voi olla sataprosenttista turvallisuutta ―
ja sataprosenttista yksityisyyttä.
Suhtaudumme rooliimme vakavasti.
Tehtäväni on suojella jokaista Facebookin käyttäjää ―
ja hänen muiden kanssa jakamiaan tietoja.
Elämme nyt yksisuuntaisten peilien takana.
Yritykset, täytäntöönpanoelimet ja tiedusteluelimet ―
tietävät meistä paljon.
Me tiedämme hyvin vähän siitä, mitä nuo tahot tekevät ja miten.
Emme voi vaatia hallitusta vastuuseen, ―
koska emme tiedä, mitä se tekee.